![]() Escena de È più facile che un cammello... ![]() | |
Fitxa | |
---|---|
Direcció | Luigi Zampa ![]() |
Protagonistes | Jean Gabin Elli Parvo Antonella Lualdi Paola Borboni Carletto Sposito Elena Altieri Bella Starace Sainati Dante Maggio Mariella Lotti Nerio Bernardi Peppino Spadaro Aristide Baghetti Fausto Guerzoni Piero Pastore Bruno Corelli Mimo Billi Bice Valori Enrico Luzi Edda Soligo Ada Colangeli Rio Nobile Marco Tulli Gorella Gori Salvo Libassi Louis de Funès Julien Carette Paolo Ferrara Aldo Vasco Marga Cella Ciro Berardi ![]() |
Dissenyador de producció | Gastone Medin ![]() |
Guió | Suso Cecchi D'Amico, Vitaliano Brancati, Diego Fabbri, Giorgio Moser, Henri Jeanson i Cesare Zavattini ![]() |
Música | Nino Rota ![]() |
Fotografia | Carlo Montuori ![]() |
Muntatge | Eraldo Da Roma ![]() |
Vestuari | Maria Baronj ![]() |
Productora | Cines ![]() |
Distribuïdor | Ente Nazionale Industrie Cinematografiche ![]() |
Dades i xifres | |
País d'origen | Itàlia ![]() |
Estrena | 19 octubre 1950 ![]() |
Durada | 85 min ![]() |
Idioma original | italià ![]() |
Color | en blanc i negre ![]() |
Descripció | |
Gènere | cinema de ficció especulativa i drama ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
È più facile che un cammello... és una pel·lícula de comèdia italiana de 1950 dirigida per Luigi Zampa.
La pel·lícula, coproduïda per Itàlia i França, es va presentar en competició a l'11a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.[1] Els decorats foren obra del director artístic Gastone Medin i fou rodada al Centro Sperimentale di Cinematografia vora Cinecittà a Roma.[2]
Mort en un accident de cotxe, el ric industrial del calçat Carlo Bacchi es troba al més enllà, on és condemnat a l'infern per haver comès el mal quan era viu. Defensant-se de l'acusació amb una arenga apassionada, però, aconsegueix tornar a la terra durant unes hores, per tal de reparar la maldat comesa i sobretot la mala acció que va provocar l'intent de suïcidi d'Amedeo Santini.
La història el portarà a prendre una decisió arriscada però feliç.
Cesare Zavattini, autor de la història, no va treballar en el guió per un altre compromís. Quan els guionistes Vitaliano Brancati i Suso Cecchi D'Amico, convençuts que la pel·lícula havia estat mediocre, van intentar convèncer Civallero, de la productora Società Italiana Cines, que no la presentés al Festival de Venècia, Zavattini va expressar en canvi una opinió positiva. Però aleshores, a Venècia, davant les reaccions negatives, Zavattini va escriure a tots els crítics presents per aclarir que no tenia res a veure amb la pel·lícula. Aquesta irregularitat va ofendre molt Brancati i va posar fi a la col·laboració professional entre Zavattini i Cecchi D'Amico.[3]